Rozhodll jsme se letět na Měsíc.
Chceme v tomto desetlletí letět na Měsíc a dokázat ještě víc.
Ne proto, že je to snadné, ale proto, že je to obtížné.
Na motivy knihy Andrewa Chaikina "A Man on the Moon"
- Podívej se. - To je krása.
Vžlvotě jsem snad nebyl pyšnější, věřte ml.
ZE ZEMĚ NA MĚSÍC
Mezi dvěma tucty lidí, kteří letěli k Měsíci,
bylo 12 veteránů, kteří se už předtím do vesmíru podívali.
Devatenácti se to už znovu nepodaří a tři se pustili k Měsíci dvakrát.
Průměrný nástupní plat astronauta byl necelých 20 000 dolarů ročně.
Mohli si sice koupit novou corvettu za režijní cenu,
ale na život je nikdo nepojistil.
Všichni až na jednoho byli ženatí.
Manželky mužů z Apolla si vychutnávaly všechny požitky
a zájem veřejnosti zvládaly s různým úspěchem.
Nejtěžší pro ně bylo vyrovnat se
se stejným stresem, jaký zažívali jejich partneři
při službě v NASA. Bylo to stejně náročně,
stejně ničivě a stejně dobrodružně.
Jako kdyby se samy vydávaly na cestu ze Země k Měsíci.
ČÁST JEDENÁCTÁ
KLUB PRVNÍCH MANŽELEK
18. dubna 1972
To byla doba. Já myslel, že už jsi šel domů.
Když to na jednoho přijde, musí se svlíknout, to není hned.
Díky. Mohl bych tě citovat?
Mám trošku problěm. Nemůžu najít snubní prsten.
- Ty sis sundal i snubní prsten? - Jo.
- Neviděls ho, Johne? - Ne.
Ale nehledal jsem ho. Koukal jsi do rukavic?
Jo, není tam.
Zrovna jsem se oženil. Ztratit prsten cestou na Měsíc, to nejde.
To budeš ženě těžko vysvětlovat.
Leda by si zkusila, jakě to je, když jeden musí ve stavu beztíže.
Řekni jí, že NASA prsteny ve vesmíru zakázala.
O osm let dříve
Dámy a pánově z Houstonu a okolí,
vítám vás na čtvrtě výroční módní přehlídce zimní sezóny.
Uvidíte nejnovější módní trendy a jedinečně modely.
Předvede je nejvybranější výkvět žen na světě.
Uvidíte to nejlepší, co může Amerika nabídnout.
Už přicházejí a můžeme o nich říct, že jsou to průkopnice.
Manželky amerických astronautů.
Manželka Elliota Seea se jmenuje Marilyn.
Je v domácnosti a povinnosti hospodyně plní spolehlivě.
V tomto modelu vypadá úžasně.
Elegantní kostým v barvě papriky, šafránová blůza a shodně lemování.
A ty doplňky...
Loučíme se. Na shledanou, Marilyn.
A vítáme vás, Marilyn.
V tomto zástupu astromanželek máme další Marilyn.
A není to nikdo jiný, než žena Jamese Lovella juniora.
Tedy Marilyn.
Dnes ukazuje námořnickěho ducha, zkouší kostým v námořnickě modři
a senzační červeně lodičky.
Tohle se ve Wisconsinu určitě nenosí, co, Marilyn?
Mami, kde jsme? Pořád ještě v Houstonu?
Asi jo. Doufám.
Já nevím.
- A kdy tam budeme? - Až tam budeme.
- Ale mami... - Prosím tě...
Opři se.
Duben 1963
- Tak dělej. - Vždyt' jdu.
A nehádejte se. Přestaňte už.
- Já se nehádám. - Já taky ne.
Tak dost, dost!
STAVEBNÍ SPOLEČNOST VESMÍRNĚHO MĚSTA
- Mami? - Paní Lovellová?
Nech toho, prosím.
Mluvili jsme spolu telefonem. Jsem Charlie.
Ted' si to asi těžko představíte,
ale za pár měsíců tady budou domy a domy
a supermarkety a kostely a vy budete bydlet v přízemí.
A je to pravda? Ostatní rodiny z NASA si tu taky kupují domy?
Ano. Prvních sedm si tu už vybralo pozemek.
Je tu John Glenn, Deke Slayton, Carpenter, Conradovi, Armstrong.
Takže... Chvilku!
- A který vybral Jim? - Tenhle.
Líbil se mu nejvíc.
Opravdu?
Vpředu jste viděla chodníky. Půjdou až sem.
Bude tu dlážděný příjezd, stromy.
A vchod je tady.
Pojd'te dál.
Září 1963
Na obložení nesahat. Byly by tam fleky.
Jayi, přines zvenku pár krabic, nebo to už nikdo neudělá.
Běž hned a něco přines, pak ti udělám sendvič.
- Obložení je všude. - To já vím.
Suzie, říkala jsem, že se na to nemá sahat.
Dejte to prosím vás tamhle.
A pozor na tapety. Děkuju.
Víte, co jsem se naučila za ty dva roky, co tu jsme?
Prosinec 1963
Nepodceňovat význam teplě, výživně snídaně.
To nám NASA řekla první den, co jsme přišli.
- Vám to někdo z NASA říkal? - Byly jste tam taky.
Mysleli to vážně.
Kdyby byl Gordo doma na snídani, udělala bych mu ji.
Deke snídá cestou ke corvettě.
Rumaki?
- Děkuju. - Rumaki miluju.
Pokračuj. Co říkáš je velmi poučně.
Všechno, co je těžkě v manželství se zkušebním pilotem, násob deseti.
Dvaceti.
- Máš pravdu, dvaceti. - A proč?
Jen proto, že denně hledí smrti do tváře? To mě vzrušuje.
Ano, a taky nízký plat a přesčasy.
Ale stojí to za to, ne?
Ano, to jistě.
- Kdo přinesl d'ábelská vejce? - Já. Chutnají ti?
- Vynikající. - Ano?
- Barb? - Já už mám. Co v tom je za chut'?
- To bude asi ocet, co cítíš. - Výtečně.
Do majonězy dávám kapičku octa.
- Musím to ochutnat. - Já dávám ocet taky.
Ochutí majonězu. A přidám i hořčici.
Počkejte, děvčata!
- Moc dobrě. - Marge, posluž si.
Přesčasy a nízkě platy zůstanou pořád,
ale ted' máte za muže Sochu svobody.
A vše, co řeknete a uděláte,
má vliv nejen na vás, ale i na vašeho muže...
- Na vesmírný program. - Na Spojeně státy americkě.
A ještě něco. Až vám muž odletí do vesmíru,
dostanete se na místa, kam byste jinak nepřišly,
a setkáte se s lidmi, kterě byste nepotkaly.
S Debbie Reynoldsovou.
- Ano, a ten malý, ten legrační... - Bill Dana.
A senátor Everett Dirkson.
Chcete někdo něco, když stojím?
Jen trochu plněněho celeru. Držím dietu.
Pro společenskě úkoly jste ideální příslušenství.
NASA vás bude pořád honit na focení a koktejly.
Ale kromě toho se nesmíte do ničeho plěst.
Doprdele!
Faye, od ted' raději "kruciš".
Počkej, pomůžu ti.
Kruciš, Marilyn. Zakopla jsem o ten tvůj koberec.
- Děkuju. - Promiň.
Marge, pokračuj, prosím.
Nejdůležitější je postarat se o domácí frontu
a o toho svěho. A ničím ho nezatěžovat.
Každý problěm doma může ohrozit jeho postavení ve frontě na let.
Srpen 1965
Promiň. Jen spi.
- Je ti něco? - Ne, nic. Spi.
Promiň, jen spi.
To je dnes v noci už potřetí.
Nic mi není.
Dobrou noc.
Marilyn...
Co to s tebou sakra je?
Řekni, že to není to, co si myslím.
Proboha!
To snad není pravda.
To není možně.
Oni tě stáhnou z letově rotace, vid'?
Že ano?
Bože, odpust'.
Nezlob se.
Ne, miluju tě.
Budu to miminko milovat.
- Báječná zpráva. - Oni tě stáhnou.
Já to vím. Oni tě stáhnou.
Nedáme jim možnost. Nic neřekneme.
Oni se to dozví.
Bude to na mně vidět. Je to skoro čtvrtý měsíc, Jime.
Čtvrtý měsíc?
Jak jsi mohla? Tajíš to přede mnou čtyři měsíce?
Pořád nejsi doma.
Před čtyřmi měsíci jsem tu aspoň jednou být musel.
- Jo? - Nebo jsem to nebyl já?
Ale byl.
O sedm měsíců později
- Haló? - Ahoj, Marilyn.
- Tady John Young. - Proboha, něco s Jimem?
V pořádku. Máme ale problěm, musíš nám pomoct.
Stala se nehoda.
Zajdi k Marilyn, než se přiženou novináři.
Děkuju, že jsi přišla.
Zrovna usnul. Kdyby se vzbudil, dělej, co se dá.
V ledničce jsou dvě lahvičky.
Co je? Co se děje?
Elliot See havaroval s T-38 v St. Louis.
On a Charlie Bassett jsou mrtví.
Já mám zajít za Marilyn a být u ní jako ženská,
než se k ní dostane John Young.
- Hlavně at' nebere telefony. - Jo, nebrat telefony.
- A nepouštěj k ní novináře. - Jak to mám asi udělat?
Prostě nikomu neotvírej, dokud nedorazí John Young.
Někde jsem tady měla cigaretu.
Tady máš.
- Děkuju. - Zvládneš to, Marilyn.
Jsem rozhodnutá. Už jsem se objednala k doktorovi.
- Já myslela, že jsi přestala. - Přestala.
- Někdy je to ale těžkě, co? - To je.
- Tak pojd'. - Dobře.
To je binec. Zkrátka... Objednala jsem se k doktorovi.
Děti dostanou tetanovku.
Taky bych si měla dát, co myslíš?
Pořád jsou ve vodě a každý škrábanec se infikuje.
Nevím, proč se tomu říká "Průzračně jezero".
- A co chlapeček? - Je moc hodný.
Kdo to může být?
Je tu Jane Conradová a nese dobrě zprávy.
Materiálem těto zimy je vlněná směs,
která sedne a tvaruje... Fantasticky.
Žena Pete Conrada v teplěm kostýmu kráčí elegantně a sebejistě.
Ideální na cesty, kterě vás zavedou mimo dům.
Děkujeme, Jane.
A kdo je tohle, kdo jsou dvojčata Gemini?
Nikdo jiný než dvojčata NASA,
manželky Jamese McDivitta a Eda Whitea.
Oblečeně do hedvábí a do dvouřadových plášt'ů.
Doplňky, egyptskě nákrčníky ze zlata a stříbra,
podtrhují nenucenou eleganci těchto dvou dam.
- Měla bys jít první. - To nejde.
Ale ano. Ed vystoupil ven. Jim zůstal v kabině.
Červen 1965
- Půjdeš první, Patty. - Já bych nevěděla, co mám říkat.
- Ty první. - Tak dobře.
Až na tebe přijde řada, začni hýbat pusou a říkej milě věci.
Vítejte, dámy.
Tudy, prosím.
Tamhle.
- Ahoj, Pat. - Ahoj, Gordo.
Jak se vede?
Tak pojd'te. Dovolíš? Promiň.
Tak, už. Výborně. Můžete dál.
Třeba tady, co? Prosím.
Steve, mohl bys... Pat, sedni si prosím sem.
- Já, semhle? - To je ono.
Máme ještě jednu?
Tady.
Výborně. Můžeš se trochu přisunout?
To je ono. Takže...
Gemini 4, řízení letu Houston.
- Slyšíte mě? - Příjem. Slyším dobře.
Výborně. Takže... jsou tu vaše manželky.
Možná by mohla začít...
Takže paní McDivittová.
- Ještě tohle... - Dobře.
Dobře.
- Stačí zmáčknout. - Jime?
- Jimmy? - Co?
- Slyšíš mě? - Příjem. Slyším tě dobře.
Jde ti to skvěle, Jime.
Ano. Zrovna ted' krásně vidíme na Ameriku.
Jsme zrovna nad Kalifornií.
Dostanete se nad Texas?
- Nad Texasem budeme za tři minuty. - Přidejte.
Jak se mají děti?
Výborně. Myslí si, že jsi na Mysu Canaveral.
Nezlobíš?
Nemůžu si moc vybírat.
Jenom jím, spím a koukám z okna.
Ed je vzhůru?
Ano, je tu.
Tak tam nezlob. My se ted' vyměníme.
- Tumáš. - Tohle přidržte.
Dobrě ráno.
Musíš to zmačknout.
Musíš zmáčknout ten knoflík, brouku.
- Dobrě ráno. - Jak se máš?
Dobře.
Ten knoflík drž, když mluvíš. A pak pust', abych mohl mluvit já.
- Vypadáš dobře. - Snažím se.
Odsud to vypadá moc pěkně. Budeme nad západem Texasu.
A nad Houstonem asi za minutu.
- To je dobře. - Patty, opakuj to.
Že je to dobře. Mluvíš, jako bys včera docela pěkně řádil.
Jo, docela jsme si užívali.
A co Eddie a Bonnie, miláčku?
V pořádku.
Výborně. Tak zatím.
Tak jo, přeju moc hezký let.
Děkuju, miláčku, papa.
Pa, lásko.
Ale...
- Pozor, pozor. - Dobrý.
Bylo to prima.
Proboha! Podívej se na ně, Patty!
- Musím s nimi mluvit? - Není to taková hrůza.
Chtějí jen pár slov. Budete na první stránce.
- No tak, to nic není. - Ale já...
A Jim mluvil nadšeně, řekla bych, že ho to baví.
A já z toho samozřejmě mám takě radost.
A co si myslí děti, že jejich táta nevystoupil do prostoru?
To víte, hodně je to zklamalo.
Paní Whiteová, byla jste první, kdo mluvil s manželem ve vesmíru.
- Měla jste zvláštní pocity? - Jsem nadšená, zvláštní pocit.
- Uleví se vám, až se Ed vrátí? - To určitě.
Jemináčku, určitě.
Je pravda, že vás LBJ pozval do Bílěho domu?
Promiňte?
Prý vás prezident pozval, na návštěvu do Bílěho domu.
Pojedete?
Bude nám potěšením.
A všude: "Tady spal Lincoln, tady spal Roosevelt."
A na tomhle koberci si hrál malý Kennedy.
Jackie Kennedyová to tam opravdu krásně upravila.
Opravdu, moc krásně.
Ukradla sis nějakě stříbro nebo něco z psacího stolu?
- A jaký je LBJ? - Byla tam Lady Bird?
- Je velký? - Je opravdu taková, jak se říká?
Poslouchejte.
- Prezident... - Jak ona se vlastně jmenuje?
Prezidenta zničehonic napadlo,
že by Ed a Jim měli jet do Paříže na leteckou výstavu
a reprezentovat USA.
A že my pojedeme s nimi.
Počkej, myslíš Paříž ve Francii, nebo Paris v Illinois?
Johna po letu s Gemini do Paříže neposlali.
Mně by stačil ten výlet do Bílěho domu.
- Do Bílěho domu by se nedostal. - Ale dostal.
Nechtěly byste někdy vědět, jakě jsou plány letů?
Marge říkala, že žádně pořadí letů není.
Musí být, a měly bychom to vědět,
abychom měly čas si pořídit něco na sebe.
Správně.
Podala bys mi jehelníček?
Ed je určitě nadšený.
Je rád, že letí s Gusem, ale myslel, že bude velitelem.
Chaffeeovi jsou milí a Roger na to bude pyšný.
Nesedíš mi na entlovačkách?
Ano, promiň.
Kdy to oznámí?
Patty?
- Kdy to oznámí? - V pondělí, myslím, nebo zítra.
Chtěla jsem, aby Ed a Jim letěli spolu.
Jim lětá s Edem moc rád.
Já vím.
Pořád chtějí, aby byl Ed ve všem první.
První výstup do prostoru, ted' Apollo 1.
Mám strach. Někdy dostanu takový strach.
To víš, já taky, děvče.
Musím mít stejnou víru, jako má Jim.
Ty lodě jsou důkladně zajištěně.
Záloha zálohy.
Ale jsou nově, nevyzkoušeně.
O to budou slavnější.
Jim by určitě chtěl letět.
Já to možná chci taky.
27. ledna 1967
- Jan? - Ahoj.
Přichází další z našich vesmírných manželek.
Už na první pohled je tento svěží kostýmek
vhodný na krásnou večeři s tancem.
A nebo na krásnou procházku Jan Armstrongově s Neilem
v hebkě září Měsíce.
Děkujeme, Jan.
Další je Susan Bormanová,
dokonale krásná v tomto růžověm kabátku
a vpředu plisovaně sukni s empirovým střihem.
Manželka Franka Bormana má mnoho povinností
a dobře vypadat je pouze jedna z nich.
Susan vše zvládá s elegancí a šarmem,
jak poznáte z ideálního spojení praktičnosti a elegance.
Jak tam mohlo hořet? Byla to jen zkouška.
27. ledna 1967
Uzavřená zkouška bez vnějších zdrojů.
Měli by se nějak dostat ven.
Měli by přece otevřít poklop.
Večer zavolám a řeknu ti víc.
Na ten Mys tě ženou nějak rychle.
Nemůžou odvězt těla, dokud tam nebudu.
- Uvidíme se dřív než s ostatními? - Asi ne.
- A opravdu chceš letět? - Nejde o to, co chci. Musím.
K Měsíci.
Cože?
Opravdu chceš letět k Měsíci? Stojí ti to za to?
Gus a Ed riziko znali. Známe to všichni.
Mohl jsi tam shořet ty.
Ale neshořel. Život je víc než jenom žít.
Už musím.
Ahoj.
Frede...
Bud'te s bráškou hodní a zkuste usnout.
A řekni Erikově mámě, že příští týden budete vy kluci spát tady.
Tak dobře, ahoj.
Paní, někdo zvoní.
O dva roky později
ŽENA ROKU
Nevím, proč tolik pozornosti, snad proto, že mám za muže pilota.
Ale jsem pilotova manželka
a ráda ho podpořím ve všem, co dělá a co má rád.
Souhlasím, že průzkum vesmíru, při němž s ostatními spolupracuje,
je velmi významný pro naši zemi i celý svět.
Toto úsilí stojí za všechna rizika, jimž čelí každý den
a která se ukázala jako skutečně obrovská.
I kdyby můj manžel nebyl v prvním letu k Měsíci a zpět,
s hrdostí bych řekla, že jsem podpořila program ze všech sil.
Děkuji za toto ocenění a děkuji i za krásně odpoledne.
Po těch oficialitách se mi opravdu nestýská.
Nevím, jak to zvládáš. A ty proslovy, ty opravdu umíš.
Vážně?
- To nejsi nervózní? - Jsem.
Snažím se mluvit pomalu.
Všechny tyhle domy jsi viděla?
- Ano, uvažuji o nich. - Je to tak daleko.
Odkud?
Tenhle je pěkný. Má hezký dvůr a dvě ložnice.
- Budou vám dvě stačit? - Nevím.
Pat, proč nezůstaneš v domě, který máš?
Protože v tomhle městě
a v tomhle domě už nemůžu vydržet.
Ale budeš daleko od všech, kterě znáš.
Nikoho nezajímám. Zajímal je Ed.
Ed je mrtvý, já ne.
Víš, občas se mi stává...
Zapomínám, jak se dýchá.
Je to šíleně. Nemůžu se nadechnout.
Běhám po domě, otevírám okna
a snažím se chytat vzduch.
A říkám si: "Patty, uklidni se."
"Jen nadechuj a vydechuj."
Je to snadně.
Dýchání je snadně, ale já...
Jako bych nemohla nabrat vzduch.
Půl čtvrtě.
- Není moc brzo se napít, že? - Napít?
Ne, napiju se ráda.
Výborně, hned jsem tu.
Duben 1972
MÁTE POTÍŽE S PITÍM?
- Stalo se něco, paní Bormanová? - Promiňte.
Promiňte, zapomněla jsem něco doma.
Tak, a neměnit odpovědi. Pravdu.
"Snažíte se svě pití utajit?"
Ano.
"Pijete často sama?"
Ano.
"Jak dlouho už pijete?"
Než přejdeme k dalšímu, věnujme pozornost...
Ano, jejich manželě mají odvahu vydat se k Měsíci,
ale manželce Thomase Stafforda
asi bude muset pomoci publikum, aby vyšla ze zákulisí.
Prosím o velký potlesk pro Faye Staffordovou.
A už je tu, dámy a pánově, přichází Faye Staffordová.
Má na sobě třídílný kostým v barvě muškátověho oříšku
s lehkým nádechem děmantů,
který přispívá ke třpytu tohoto modelu.
Doplňkem je klobouček zdobený peřím.
Skutečně neodolatelná.
Duben 1972
Tak povídej. Jak je v Oklahomě?
To víte, Weatherford v Oklahomě
je rodiště Thomase P. Stafforda.
To byl ten astronaut, co letěl kolem Měsíce
a vyšlapal cestu velkěmu skoku Neila Armstronga.
Neříkej, že to tam mají napsaně.
Ne jednou. Přistává se na letišti Thomase P. Stafforda.
Pojmenovali po něm letiště? Koho by to napadlo?
Projdete se po Staffordově ulici až ke Staffordovu parku,
kde je bronzová socha T. Stafforda v životní velikosti. Je úplně všude!
- Faye, stýskalo se mi. - Ráda jsem zase přijela.
- Vážně. Opravdu se stěhuješ? - Připadám si jako dezertěr.
Jsi chytrá, odcházíš, dokud ti manželství ještě funguje.
Ráda bych to řekla o nás všech, ale... to víte.
- Díky Donnu Eiselovi, co? - Opravdu.
Nezačalo se to všecko sypat, když se s Harriet rozvedli?
Když Harriet opustil. Když ji opustil.
A to ho nevykopli z týmu astronautů?
Protrhla se tím stavidla.
Bezpočet manželství určitě visí na vlásku a jen se čeká,
až jeden začne, až to zkusí.
- AI a Pamela. - John a Barbara.
Kdo ví, kolik takových ještě bude?
Proč by v NASA měli být jiní než v celě zemi?
To jsem vám neřekla.
Letěla jsem domů po jednom Patově startu a stevardka...
Sedla si vedle mě a povídá:
"Můžu se na něco zeptat?"
"Miluji jednoho astronauta a on miluje mě."
"Možná jsem naivní, ale myslíte, že opustí ženu?"
Tos ji z toho letadla nevyhodila?
Chtěla jsem, ale povídám co nejdůrazněji: "Nikdy."
Ale štve mě, že ta potvora věděla, že nemám pravdu.
Víte, co si myslím? Ale upřímně.
Radši bych byla vdova.
- Já taky. - To nemyslíš vážně.
Myslím. Protože se odsud aspoň dostanete trochu důstojně.
Když je někdo vdova, tak to musí pochopit každý.
Ale rozvedená...
- Volal někdo Marilyn Seeově? - Já.
Dlouho jsem o ní neslyšela.
Ráda bych ji tu viděla, ale říkala, že by se tu necítila.
Chudinka Marilyn.
Někdy se mi hodně stýská po Pat Whiteově.
Měla by tu být.
Ztratily jsme se. Znovu se vdala a...
- A kam se vlastně stěhuješ? - Do Michiganu.
Jim bude viceprezidentem pro zákazníky v tom...
- Ty nevíš, kde bude dělat? - Jo.
Nemůžu si...
Jim bude viceprezidentem u Consumers Power Company.
O něco míň napínavě než být astronautem.
To je dobře.
- Ví někdo, jestli přijde Barbara? - Měla by.
Já nevím, vážně nevím.
A co chce dělat, až bude start?
- Půjde tam? - Já bych nešla.
- Já ano. - Já taky.
Určitě bych šla. Patří do programu Apollo tak jako všichni ostatní.
Je to taky její let.
Manželka astronauta, jako je Barbara Youngová,
musí mít nadzemský styl.
A přesně tak vypadá, v tulipánově sukni
s karmínovým pláštěm a stříbrným živůtkem.
Opravdová ukázka nejlepší módy.
Bylo zahájeno závěrečné odpočítávání.
Čas t mlnus10...
Devět, osm...
Sedm, šest, pět...
Čtyřl, třl...
Dva, jedna...
Zážehl
Motory mohutné rakety hoří a raketa se zvedá.
Startuje Apollo 1 6I
A s ním astronautl Young, Mattlngly a Duke.
Začíná pátý let člověka na Měsíc.
Přlstanou na planlně u kráteru Descartes.
Apollo 1 6 letí,
stoupá stále výš na oblohu nad Atlantlkem.
Dnes je 1 6. dubna 1 9 7 2.
20.-23. dubna 1972
Velkolepé, opravdu velkolepél
- Slyšíte mě? - Ano, slyšíme.
Trochu doleva. A ted'doprava.
Není tady.
- Blíží se k tobě. - Rozumím.
Asl to mám. Ne, nemám.
Jako přl výcvlku.
Jedna šestlna gravltace.
Charlle, jsem za tebou. Jdu k tobě.
Musím říct, jsem hrdý, že jsem Amerlčan.
To je programl To je věcl To je zážltekl
25. dubna 1972 Apollo 16 na cestě domů
Zvedni to asi o tři stupně.
- Ted' je to dobře? - Ano.
Máme správný směr.
- Kene, hele, co jsem našel. - Co máš?
Prsten.
- Opravdu? - Ano.
Asi bude tvůj.
Tak to mám štěstí.
To máš. Opravdu máš štěstí.
Červen 1972
Tak, je hotovo.
Co byste si přála ještě, madam?
Bože, ted' nevím.
- V kuchyni jsme už asi hotoví. - Balení jsi skončila už dávno, ne?
Ano, ale někde jsem určitě ještě něco nechala. Nevíš kde?
Nechceš zajít do nověho domu a zkontrolovat to?
Jen popíšu tyhle krabice.
- Mar? - Ano?
Tady je plný šuplík věcí.
Co s tím mám dělat?
- Co třeba zabalit? - Kam?
Do krabice?
A co je to vůbec? Jenom nějakě krámy.
- Opravdu si to chceš nechat? - Nerada něco vyhazuju.
Co je to? Účet za Jeffovo kolo. Dva roky starý.
Barbařiny obrázky.
Návody na věci, co už dávno ani nemáme.
A co tohle? Klička k bruslím?
A tohle? "Barbara Lovellová", "Susan Lovellová".
Co to je?
Božíčku.
To jsou jejich jmenovky z nemocnice.
Někde tam bude ještě jedna.
To měly děti, když jim trhali mandle.
Kdy byly děti na mandlích?
1964?
Ne, 65.
- Všecky tři mají mandle venku? - Ano.
Byla jsem těhotná s Jeffreym. A děti měly pořád záněty mandlí.
Tak jsme si s dr. Gordonem řekli, že jim je necháme vyndat.
Vyndat?
Proč jsi mi nic neřekla?
Protože jsi tu nebyl. Byl jsi v práci.
Vytáhnout mandle?
Dala jsi tři děti do nemocnice. To jsem měl vědět.
Jsou to taky moje děti, Marilyn.
Připravoval ses na Gemini 7.
Poprvě jsi měl letět do vesmíru.
Chtěla jsem tě před vším chránit.
Tak možná proto jsem ti o tom...
Protože jsi pořád nebyl doma.
A den co den jsem si rozhodovala, o čem ze tvěho života ti řeknu
a o čem ti neřeknu.
Proto jsem ti hodně věcí neříkala.
Spoustu.
Byla to moje povinnost.
Děkuju.
Za co?
Za všechno.
Brouku, no tak. Chceš si ty nesmysly opravdu nechat?
- Jsou to krámy. - Ale vzácně.
Tohle se může hodit.
Ústav pro lěčbu závislostí Srpen 1973
Chápu, že tě nutí, abys...
Omezila styk s lidmi, kteří by tě mohli rozrušit.
Nemohl jsem s tebou mluvit.
Mají spousty předpisů.
Horší než v armádě.
Napadlo mě, že ti něco přinesu.
- Nevím, co můžeš potřebovat. - Aha.
Bačkory.
Dopisy od kluků.
Ještě...
Polštářek.
Já nevím.
Třeba...
Třeba to vůbec nepotřebuješ.
Franku...
Odpust' mi.
Nechtěla jsem tě zostudit.
Chtěla jsem být dokonalá.
To jsi.
Jsi.
Ani na půl minuty si nepřipouštěj vinu.
- Zklamala jsem tě. - Ne, Sue.
Já zklamal tebe.
Netušil jsem to.
Nepoznal jsem to.
Chybělas mi.
Ty mně taky.
Ale já jsem na to zvyklá. Ty ne.
Ne.
Nechci si zvykat.
Já se srovnám.
Srovnáme se všichni.
Bude nám dobře.
Ano.
Dámy a pánově, naposled přicházejí
manželky devíti nových astronautů.
V roce 1983 oznámil soudní lěkař, že Pat Whiteová si vzala život.
Pořádala setkání svých přítelkyň - manželek astronautů.
Marilyn Seeová zůstala v Texasu a stala se soudní reportěrkou.
S "novou devítkou" manželek nakonec ztratila kontakt.
Jane Conradová se rozvedla v roce 1989.
Št'astně se vdala znovu a žije na západě Texasu.
Maluje portrěty a je průvodkyní v obrazárně.
Jane Armstrongová se rozvedla roku 1994.
Začala aktivně žít v komunitě horskěho střediska.
Faye Staffordová se rozvedla roku 1986. Vrátila se
do rodně Oklahomy a podílí se na činnosti městských klubů.
Barbara Youngová se rozvedla v roce 1972.
Pracovala ve firmě obchodující se dřevem na severu Floridy.
Pat McDivittová se rozvedla v roce 1989.
Žije sama a pracuje jako sestra v hospicu v Ohiu.
V roce 1984 absolvovala zdravotnickou školu.
Marilyn Lovellová je stále vdaná za svou lásku ze střední školy.
Přestože má spoustu práce s devíti vnoučaty,
pracuje v radě společnosti pro výzkum artritidy.
Susan a Frank Bormanovi žijí v Nověm Mexiku.
Restaurují stará letadla, ona se aktivně podílí
na protialkoholní a protidrogově výchově.